Шашкевич М. С.

БАЙКИ, СТАТТІ

БАЙКИ

Плішка і Соловей

Рікла Плішка д Соловію, що тихо сидів:

Жаль ся, що рідко щебечеш! Сей їй одповів:

«Лучше мало доброго, ніж лихоти много».

Старий і Молодий Лис

Молодий Лис, которий ще стрільця не знав,

Втішився, як нову красну шерсть достав.

А Старий рік: безпечность тих ліпот не любить,

Не тішся ними; сеся красота нас губить.

Не все, що красне,

Єсть для нас щасне.

Поток і Ріка

Поток, з громом шумно із гори текущий,

Сміявся з Ріки, в той час тихонько ідущой.

А як сніги згибли, верх води не дав,

То із того потока поточок лиш став.

А що гірше, що біг прудким перше скоком,

Сплившись з Рікою, не був вже Потоком.

Хто з шумом в світі сам ся величає,

Вже добру славу сам си розганяє.

Щука і Маленька Рибка

Рибка в воді червака ловила,

Не могла ззісти і дуже сь сердила.

Надбігла Щука, червака ковтнула,

А з червом вудка причеплена була.

Взяв рибарь Щуку на берег тягнути,

Взялась Рибка радувати,

Взяла подружкам казати:

«Часом то добре і маленьков бути!»

Діти і Жаби

Коло озера

Щодень звечера

Хлопці сюда, туда бігали

І на жаби засідали.

Лиш ся котра з води показала,

Каменем зараз в лоб діставала.

Одна з них над другі сміла,

Так з води до них повіла:

Діти! Діти, лишіть те биттє,

Вам то грачкою, нам йде о життє.

Лебедка і Ворони

Водою плила

Лебедка біла.

Надлетіли чорні Ворони,

Надлетіли в сесі сторони.

Бачте, Лебедка біла як сніжок!

А ми такі гидкі,

Чорні й бридкі.

Стрімголов на берег впали,

В дзьоби болота набрали

І стали згори мітати,

Білу Лебедку нуряти.

А Лебідь з дурних сміявся,

Став біліший, лиш скупався.

Хоть лихі люди соромом метають,

Добрі і чесні на теє не дбають.

СТАТТІ

ПЕРЕДСЛІВ’Є

Судило нам ся послідним бути. Бо коли другі слов’яни вершка ся дохаплюють і єсли не вже, то небавком побратаються з повним, ясним сонцем, нам на долині в густій студеній мряці гибіти. Мали і ми наших півців і наших учителів, але найшли тучі і бурі, тамті заніміли, а народові і словесності надовго ся здрімало; однако ж язик і хороша душа руська була серед слов’янщини, як чиста сльоза дівоча в долоні серафима.

Зволила добра доля появитися і у нас збіркам народних наших пісень і іншим хорошим і ціловажним ділам;¹ є то нам як ранок по довгих тьмавих ночах, як радість на лиці нещасного, коли лучча надія перемчить крізь серце його; суть то здорові, повносильні ростки, о котрих нам цілою душею дбати, огрівати, плекати і зрощати, док під крилом часу і добрих владнувателів хорошою і кріпкою засіяють величчю.

Не журися, Русалочко з-над Дністра, що-сь не прибрана, в наряді, який від природи і простодушного і добросердного народу твого приймила-сь, стаєш перед твоїми сестрицями. Они добрі, вибачать ти, приймуть тя і прикрасять.

Сказати нам дещо о правописі сеї книжечки. Хочемо зачинати, про те знати нам конче, яке теперішньому язикові істинноє лице; задля того держались-мо ся правила: «Пиши, як чуєш, а читай, як видиш»…²

Поклонися, Русалко наша, низько всечесному сподареві Николі Верещинському, що тобі звелів родитися, і всім, що тя пристроїли піснями народними і стариною; іменно: трудолюбивому Мирославові Ількевичові, потом православові Кавбкові, Івану Білінському, Маркеллу Кульчицькому, Мінчакевичу і іншим; честь їм най буде і слава, а в руських дітях найусердніша подяка!

СТАРИНА

Старина є то піснь хороша, дзвеняча, що різним способом в наші часи загомонює, що різним настроєм озивається з передвірка до нас - і раз тихим, миленьким голосом промовляє, обнімає солодким чувством серця, а знова піднімає величною силою душу, чудує, казавбись, надприродними ділами ум послідних,- то знову залебедить тужно, плачем голубиним дідів розпланує сини, то знова обвівує потіхою і радощі в серця нагортає, а в душах зводить святую почесть покійним праотцям. Старина є то великий образ, є то дзеркало, як вода, чистеє, в котрім незмущенноє з’являється лице століть. Там тобі, внуче, глянути, а взриш, як твої отці, твої діди жили, що діяли, що їх веселило, радувало, а що печалило, яке сонце межи ними сіяло, як думали, яким духом обнімали природу, окрестності, світ цілий, з ким ся стихали і як се на них діяло, який їх світ внутренній, а який зверхний, що їх наділяло до сильного діяння, а що їм силу віднімало, який їх язик, яка бесіда, яка їх душа, яке серце - словом, якими хотіли перед тобою з’явитися і що по тобі ждали.

Сесе всьо для нас не бридня. Чужина нас займає, чому ж би нашина не прилягла до серця, не промовила до душ наших сильним словом. Окрухи, ба великі кусні сего образа, сего чудного дзеркала придержались донині, переховались по церквах, по монастирських книжницях, по чесних священиках, по піснелюбних дяках, не щоби і під низькими стріхами, по сановитих господарях,- которе вони честять і переховують, мов святий подарок з неба. Сукромі голоси бренять по всій Русі (то піснею, то казкою, то небилицею, то поведінкою, то приповідкою, то загадкою, то обрядом), лиш їх скликати в одно, а стане піснь велика, довга, безконечна, що цілим світом загуде, що сильно розгримить славу передніх і нинішніх літ всього народа.

Знайшлись многоучені мужеве (лиш їх не годі на так великоє діло), що занімаються, хотячи згорнути тоту неувядаєму красоту передвіцьку. Честь і повна подяка не мине їх; коб лиш недалеко відсували радість нашу і щоскорше дали нам хісноватися тим, що придбали своїми трудами.

РУСЬКОЄ ВЕСІЛЛЄ,

описанноє через І. Лозінського в Перемишлі - в типографії владичній гр.-кат. 1835.

Велика і всехвальна була гадка писателя сего діла, згорнути ладкання, привести їх в лад і приложити к ним опис обрядів весільних народа руського. Потрудився писатель не мало, заким їх зпомеж народа, з вічної, казавбись, нетямки двиг, також з других писателів виняв і всякую піснь на єї питомім постановив місці. Лиш жальковатися, що ще і половини всіх обрядів і пісень, по всій Русі співаємих, не зібрав - лиш доганочка, що не встрічаєм в сій книжці того, чогосмо ждали і чого при збірці народних пісень нельзя забувати.- К чему би нам придались збірки народних, перед всім обрядових пісень, з якого становища нам ся присмотрювати на них і сам ся присмотрював, як давні тії пісні і обряди і про що досі не зветочіли і не перегомоніли, котрі передвіцькі, а котрі нинішні, яка в них всіх разом мисль; що там діють князі, княгині, бояри, хоругви, коровай, кудерне деревце в нім, золотокуючі ковальчики, що косу розковують, єдамашки, паволока, посаг, хліб і сіль, козаки, скупини і много єнчого, на останок о напіві і складі пісень весільних, чим відличають ся від думок, чабарашок, шумок, коломийок і єнчих пісень руських? - о сім всім ні сліду; писатель біля того то злегонька, незнакомо перемчав, або мовчки ціло мимо лишив.- Язик і правопись в сесім хорошім ділі (не мовлю в піснях) перший мало, а вторая ціло - не руські. Велично красні діви (ладкання) прибрав в лахматтє не наське, переплів красні пахнющі цвіти тернинов і бодлаками, нарядив чужі мислі і слова нагинками руськими і поставив їх на причолку дивогляди kçiędz, największy, sendzia, tasno, starościny, choronży, źridlo, і єще дуже много єнчих, що істинного русина ужєсають.

Найбільшою обманою, ба неспрощенним гріхом в сім ділі є, що писатель, відвергши азбуку питому руськую, приняв букви ляцькії, котрі ціло не пристають к нашому язикові. Чи годиться безчестити святиню? Чи годиться потручати ногою сивенького старця, що ся нами від молодості нашої опікував, заступав від бурі, хоронив перед жегущим огнем, придержував душу в тліннім тілі? Чи годиться відвергати азбуку святого Кирила, любомудрця високоумного, многоученого, що ся так добре вдивив в язик славлянський, що бистрим соколовим оком проймив го навскрізь, що сильним думающим духом обняв всі голоси величного звенящого язика славлян, а знаючи добре, що їх ні гречеськими, ні римськими буквами нельзя писати, яв ся подати нам сукромі знаки письменні, сотворити азбуку народно-славлянськую, і звів діло піднебесноє, з котрим кромі гречеської і латинської ні одна правопись зпомеж так много язиків рівні придержати не здужат? - Лишив ся тот подарок сего великого мужа святим, найчеснішим, найдорожчим спадком, котрого нам всі завидують, котрий нас перед веським прославляє світом, до котрого наші діти цілим серцем прилітали, неугасимо милостію обнімали, вічнодбаючим оком стерегли і питомими грудьми заступали. І чи ж можна було інакше? Азбука святого Кирила була нам небесною, незборимою твердю перед довершеним знидінням, була найкріпліщим стовпом, несхолибимою скалою, на котрій Русь святая, через тілько столітей, люто печалена, крепко стояла. Є то діва райськая, звіздострійна, озорена добродійною силою, що нас теплим, солоденьким духом овівує; їй то чудне діло, що ми досі русинами!

___________

ПРИМІТКИ

Байки (Плішка і Соловей, Старий і Молодий Лис, Поток і Ріка, Щука і Маленька Рибка, Діти і Жаби, Лебедка і Ворони). Ці твори з Шашкевичевої «Читанки» містимо тут як зразки байкарської творчості поета. Хоч авторство байок піддавалось сумніву, однак уже М. Возняк у передмові до книги «Писання Маркіяна Шашкевича» досить переконливо довів їх належність М. Шашкевичу. Крім 26 прозових байок, в «Читанці» вміщено шість віршованих. Передруковуємо їх за кн. «Писання Маркіяна Шашкевича».

Подаємо три публіцистичні статті М. Шашкевича як цінний матеріал для характеристики його творчості та громадсько-політичних і естетичних поглядів.

Передслів’є. Вступна стаття до збірки «Русалка Дністровая», звідки й передруковується.

Старина. Цією передмовою відкривався останній розділ збірки «Русалка Дністровая», звідки й передруковується.

Руськоє весіллє, описанноє через І. Лозінського. Рецензія М. Шашкевича надрукована в збірці «Русалка Дністровая», звідки й передруковується.

___________

Шашкевич М. С.

БАЙКИ, СТАТТІ

177

Друкований текст для вичитування взято з:

Маркіян Шашкевич. Твори. Київ, «Радянський письменник», 1960 р.

Серія «Бібліотека поета»

Відмінна якість:

електронний текст книги повністю відповідає друкованому оригіналу!

Оцифрований текст взято з інтернет-ресурсу «Вікіджерела»

© Остаточне вичитування, форматування і оформлення тексту: OpenBook, 2021

© Електронна бібліотека

класики української та світової літератури «Відкрита книга»

2021

¹ - У зносці М. Шашкевич перелічує видатніші літературні твори та фольклорні збірники, що на той час (1837) вийшли з друку.

² - Далі названо деякі правописні особливості, запозичені з інших мов.